פרשת השבוע לילדים פנחס
כשחלקו את הארץ ל-12 השבטים, הגיעו חמשת בנות צלופחד הצדיקות, שהיו משבט מנשה, אל שרי העשרות ושאלו: אבינו מת במדבר ולא השאיר אחריו בן, ואנו רוצות חלקה בארץ ישראל כדי שמשפחתו של אבינו לא תחסר מהמשפחות שמקבלות נחלה". (הנחלות התחלקו לפי הזכרים)
שרי העשרות ראו כי זו שאלה מורכבת בדיני נחלות, לכן שלחו אותן לדיינים הגדולים מהם – שרי החמישים.
ראו גם שרי החמישים כיצד כבדו אותם שרי העשרות, לכן הפנו אותם לשרים גדולים מהם – שרי המאות.
כך המשיכו בנות צלופחד אל שרי האלפים וגם לנשיאים, וכולם שלחו אותם אל גבוה מהם כי לא רצו לענות לפני מי שגדול מהם.
לבסוף הגיעו אל משה רבנו. והוא, שהיה הענו מכל אדם לא רצה את הכבוד הגדול למרות שידע את התשובה. לכן שאל את הקב"ה.
התשובה היתה שמכיוון שאביהן מת בלי להשאיר בנים אחריו – תירשנה הן את הנחלה בתוך שבט מנשה, ושתנשאנה רק לאנשים משבט מנשה כדי לשמור על נחלת אביהן בתוך השבט.
מההתנהגות המכבדת של הדיינים זה לזה, נלמד גם אנחנו לנהוג בכבוד כלפי הגדולים ממנו, ותמיד לכבד אותם ולשאול לדעתם לפני שאנו עונים תשובה.
![פרשת השבוע לילדים | פרשת פנחס 8](https://www.breslevmeir.com/wp-content/uploads/2017/07/%D7%A4%D7%A8%D7%A9%D7%AA-%D7%94%D7%A9%D7%91%D7%95%D7%A2-%D7%9C%D7%99%D7%9C%D7%99%D7%93%D7%9D-%D7%A4%D7%A0%D7%97%D7%A1.jpg)
הסיפור שלי על פרשת השבוע פנחס
![פרשת השבוע לילדים | פרשת פנחס 8](https://www.breslevmeir.com/wp-content/uploads/2017/07/%D7%A4%D7%A8%D7%A9%D7%AA-%D7%94%D7%A9%D7%91%D7%95%D7%A2-%D7%9C%D7%99%D7%9C%D7%99%D7%93%D7%9D-%D7%A4%D7%A0%D7%97%D7%A1.jpg)
"אלי", שאלתי את אחי הגדול, "אפשר להתייעץ אתך בבקשה?"
אלי הרים עיניים שואלות מעם הספר שהיה שקוע בו. ממתי האח הקטן שלו מגיע להתייעץ איתו?
"אמא שואלת איזה צבע של כתביה להזמין לחדר שלנו. מה היית בוחר מהקטלוג הזה?"
"אריה, אתה יודע שאני אוהב רק תכלת ואתה רק כתום. למה אתה שואל אותי?" השיב אלי בחופשיות.
אחר כך הסתכל בי עוד רגע ארוך והתחיל לצחוק. "הבנתי!" אמר לאחר כמה קטעי צחוק. "אתה חזרת מדוד…!"
"נכון! וראיתי לנכון לדבוק בהתנהגות שלו!" נסחפתי גם אני לצחוק. על אף שלא הבנתי כל-כך מה מצחיק.
דוד הוא בן של חבר של אבא, ובקיצור חבר שלי. לפעמים אני נוסע לבקר אותו בשבתות ובחופשות.
דוד הוא דמות להערכה: תמיד מכבד את האחים הגדולים שלו ותמיד נותן להם לבחור ראשונים ומתייעץ לדעתם. ולא רק אותם, אלא כל מי שגדול ממנו ואפילו בקצת. לפעמים הוא ממש מוותר.
אתן לכם דוגמה: בשבת כשהייתי אצלם והיה קצת צפוף בחדר שישנו, ואחד הילדים היה צריך לעבור לישון בחדר אחר (בלי האורח…), שאל דוד את האח הגדול שלו היכן הוא בוחר להיות. האח בחר להישאר איתי בחדר. "ולא אכפת לך?" שאלתי אותו בלחש. הרי אנחנו בני אותו הגיל ולא האח שלו. "קצת", הוא השיב, "אבל אני מקפיד לכבד את האח הגדול שלי".
יש ילדים מיוחדים בעולם. כמו דוד למשל, שלא למד את זה מאף אחד.
גם אני רוצה להיות מיוחד. לכן אני מנסה, אפילו שאלי צוחק עלי. בעזרת ה' אני יצליח!