פרשת השבוע לילדים כי תשא
הקדוש ברוך הוא אוהב את עמו, לכן מבקש לספור אותו כמו שאנו סופרים אוסף יקר ואהוב.
לשם כך היה כל אחד מישראל שמלאו לו 20 שנה להביא מחצית השקל ולאחר שכולם שלמו – היו סופרים את המחציות ויודעים מהי הכמות.
כולם הביאו דווקא את אותה המטבע, גם העניים וגם העשירים,
כדי להראות שכולם שווים בעיני הקב"ה באותה מידה ולא הכסף הוא זה שקובע את ערך האדם.
מדוע דוקא מחצית ולא שקל שלם? – כדי להראות בכך שכל אחד הוא רק חלק מישראל וקר ביחד עם חברו יגיע לשלמות.
פעמים רבות משתף אותך חבר בחוויותיו. לעיתים הן שמחות, לעיתים פחות, לעיתים מעניינות ולעיתים לא.
לא תמיד קל לשמוח או להתעצב אתו באמת.
חשוב לתרגל ולנסות להבין את הזולת כאילו היית במקומו, כי אחרי הכל אתה חלק ממנו…
כנסו לדעת – מה זה זכר למחצית השקל שנותנים היום חודש אדר לפני פורים
![פרשת השבוע לילדים כי תשא | זכר למחצית השקל 8 סיפור ילדים פרשת כי תשא](https://www.breslevmeir.com/wp-content/uploads/2017/03/%D7%A1%D7%99%D7%A4%D7%95%D7%A8-%D7%99%D7%9C%D7%93%D7%99%D7%9D-%D7%A4%D7%A8%D7%A9%D7%AA-%D7%9B%D7%99-%D7%AA%D7%A9%D7%90-300x300.jpg)
סיפור ילדים על פרשת השבוע כי תשא
נכנסתי לכיתה עייף וזעף. עיני היו אדומות ונפוחות בצורה שגרמה לרוב חברי להסיט ממני מבט ולא לנסות להתקרב בכלל.
שוב מנחם נכנס עצבני בבוקר. זו כבר לא פעם ראשונה…
רק מרדכי העז לשאול: "מה קרה?"
"מה אכפת לך?" החזרתי, זה לא עסק של כולם לדעת שלא ישנתי כל הלילה.
"אכפת לי! כי אתה לא סתם עוד בנ'אדם בעולם, אתה חלק ממני, אתה אח שלי!"
"הלואי והיית אח שלי" לחשתי.
אם היה לי אח הכל היה נראה אחרת: לא הייתי חייב להכנס למיטה ב 8:30 ולא להרדם כל הלילה, הייתי יכול לשחק עם חברים חפשי, אמא לא הייתה מחכה לי בסיום היום ליד השער ואבא היה מאפשר לי להשתתף בכל הטיולים. ככה זה בן יחיד, שומרים עליו כמו על אתרוג ולא שמים לב שהוא נחנק בקופסה.
מרדכי שמע את כל התלונות ואמר" "אוי! זה כל כך קשה, אף פעם לא חשבתי!" ועשה כזה פרצוף שעוד רגע והייתי חושב שהוא בעל הצרה, ולא אני.
סוף סוף מישהו מבין אותי.
"איך אתה כל – כך מזדהה איתי?" לא הצלחתי להבין.
"זה פשוט מאוד", הסביר מרדכי, "בעם ישראל כל אחד הוא רק חלק וביחד עם החבר הוא יהיה שלם. זו הסיבה לספירת עם ישראל דוקא במחצית השקל. כשאני חושב שאתה חלק ממני, קל לי להבין ולהזדהות".
מרדכי הוא באמת ילד זהב. במשך תקופה ארוכה הייתי משתף אותו בכל החוויות שלי. לא רק בעצב.
יום אחד קרה נס ונולדו לי אחיות תאומות! לא היתה גבול לשמחתי, ומרדכי היה הראשון שהתבשר על כך. היה נראה כאילו אבן נגולה מליבו, הוא חיבק אותי חזק וקפץ כמעט עד התקרה למשמע הבשורה, כאילו היה זה הנס שלו!
זוהי השתתפות אמתית. להבין ולהיות עם השני בכל עת גם אם זה לא קל, בשמחה ובעצב!